ГЛОРИЯ БЕЛ
Джо? - Да?
Аз съм Глория.
Глория? - Глория Бел.
А, здравей. Как си?
Добре, ами ти? - Добре съм.
Откога не сме се виждали? - Най-малко 10-12 години.
От развода ми.
Да, да.
Изглеждаш добре. - Благодаря.
Ти също.
Наздраве.
Как успя пак да влезеш?
Прибирай се.
Прибирай се!
Дадох ти всичко!
Всичко!
И за какво?
За какво? За какво?
Какво гледаш? Ти ли ще ми кажеш какво да правя?
Нищо не знаеш. Нищичко!
Никой не знае нищо!
Каза, че светофарът бил жълт.
Съмнявам се, че е далтонист.
Някой пострадал ли е?
Как е другият шофьор?
Робърт Кокс ли е?
Добре.
Не, това е фантастично.
Най-важното е, че всички са добре.
Това е само една кола. Това ни е работата.
Не, сигурна съм, че сте платили навреме.
Ще проверя и ще ви се обадя.
Здравей, Ан, скъпа.
Не сме се чували отдавна,
така че реших да ти звънна, за да разбера как си.
Много съм заета на работа, но ми се обади, когато искаш.
Става ли? Обичам те.
Майка ти се обажда.
Здрасти, Питър. Мама е.
Обаждам се да питам как е Хюго
и дали се нуждаете от помощ.
Това е всичко.
Обичам те.
Майка ти се обажда.
Искаш ли пак?
Върни ми ги. - Ще го сложа да си легне
Не, и аз мога. - Не, не.
Нека аз. За по-бързо. - Добре.
Ела при татко. - Хайде, ела.
Хайде. - Добре.
Доскоро, бабо. - Доскоро.
Довиждане. - Добре.
Как е Рейчъл?
Тя е...
Знам, че е в пустинята.
Търси себе си в пустинята.
Разбирам. - Да.
Раздразнителен е. - Да.
Дали още има ушна инфекция?
Не знам.
Не мисля.
Даде ли му антибиотик? - Да.
Може да е по-зле. Може да е алергичен към антибиотиците.
Понякога го боли коремчето,
обрива се от пелените или това бялото нещо,
в устата му, казва се млечница.
Погледна ли в устата му?
Отвори ли му...? - Не, не мисля...
Извинявай.
Здравей, Рейчъл.
Радвам се, че се обади. Всичко е чудесно, благодаря.
Много мило.
Да, яде и... Да.
Акото му е много тъмно и твърдо.
Къде си?
Не, не пита за майка си, не може да говори.
Утанасана, с лице напред.
Изправете гърба.
Наведете се към краката си, сложете ръце върху тях.
Съберете дланите.
Гледайте нагоре.
Приберете лактите до тялото.
Повдигнете коленете и бедрата си.
Добра работа.
Браво, Глория.
Благодаря.
Довиждане. - Извинявай.
Справи се отлично. - Нима?
Идвай по-често. - Добре.
Довиждане. - Извинете.
Благодаря.
Всички харесаха урока.
Наистина ли? - Личи си, да.
Добре.
Ще тръгваме ли? Да?
Тео!
Ела тук.
Тео, това е майка ми.
Това е Тео. - Здравей.
Приятно ми е. Ан ми е разказвала за теб.
Радвам се да се запознаем. - И аз.
Откъде си? - Швеция.
Така ли? - Сърфист е.
Обикалям света и търся гигантски вълни.
А сега ще ходя в Оаху.
Отбих се да покарам сърф в Нюпорт и да се видя с Ан.
Разбира се. - Ан е...
Тя е невероятна жена и е много мила.
Ами, да. - Трябва да тръгваме.
Често ли тренираш? - Не, за пръв път ми е.
Ами ти? Ходиш ли на йога?
Да, откакто бях на 15 г. - Боже.
Да. - Не е ли твърде рано?
Ще тръгваме, мамо. - Добре.
Забавлявайте се.
Да. - Довиждане.
Беше ми приятно да се запознаем. - И на мен.
Наред ли е всичко? - Довиждане.
Довиждане.
Обади ми се! - Добре.
Идва ли някой?
Уж ги отказах. - Аз също.
Но...
Видях, че пенсията ми е намаляла.
Попитах "Човешки ресурси" и ми казаха:
"Заради борсата е. Нормално е".
Въобще не разбирам фондовата борса.
Ще получа смешни пари.
Повярвай ми, разбирам те.
И ще получа тези смешни пари,
само ако успея да се пенсионирам след пет години.
Ще работя и на 80 години. - Знам.
Ще живеем заедно, ако се прецакаш.
Свършено е с мен, Глория. - Ей.
Ако се занасят с теб, се занасят с мен.
Заедно сме в това, нали?
Ей, скапаняци!
Тази жена е страхотна! Дръжте се добре с нея!
Да. - Да!
Тя е добра жена и добра приятелка. Уважавайте я!
Скъсва си задника от работа! - Да, скапаняци такива!
Извинете. Заето ли е мястото?
Не, не. Заповядайте.
Глория. - Стенли.
Приятно ми е. - И на мен.
Здравейте. - Мишел.
Приятно ми е.
Пат.
Пат Бановски. - Пат Бановски.
Много си добра.
Благодаря.
Може ли да те питам нещо?
Да, разбира се.
Оперирала ли си се?
Не.
Наистина ли?
Но благодаря.
Извинете. Ще танцуваме ли? - Доскоро.
Винаги ли си така щастлива?
Не. Просто се смея, като ме питат.
Не.
Понякога съм щастлива.
Понякога не съм.
Като всички други.
Да.
Често ли идваш тук?
Да.
Да... Не. Искам да кажа...
Понякога. Когато искам.
Когато мога.
Но ми харесва да идвам тук. Обичам да танцувам.
Сама. - Да, сама.
Разведена съм. - Аз също.
Наистина ли?
От колко време?
Една година.
Наскоро. - Най-накрая.
Понякога е най-накрая, нали?
Опитвам се...
...да променя някои неща.
Живота си.
Как се казваш?
Глория.
Какво е това?
Свали го.
Да...
Петстотин е.
Не, знам. Знам, че е много.
Но имате право на кола под наем, докато вашата е в сервиза.
Мога да ви уредя кола, трябва само да...
Дайте им цялата информация и ще ви кажа откъде да я вземете.
Или защо не ви я доставят? Какво ще кажете?
Не, това е... Не.
Въобще не е проблем. Мога да го направя.
Всичко, което ви трябва. Ще се погрижа.
Обичам котките.
Как влиза? - Не знам.
Затварям всичко, но пак успява да влезе.
Може би иска да ти каже нещо. - Сякаш е умряла.
Прилича на египетска котка мумия.
Като сфинкс ли? - Няма козина, Вероника.
В Библията има прекрасна история за котки.
Моля те...
Искаш ли още? - Какво?
Да махна ли още отстрани?
Нека е както обикновено.
Не искам... - Виж.
Всъщност още малко. Благодаря.
Когато настъпил потопът,
Бог казал на Ной да построи ковчег.
Взел семейството си
и по две от всички животни,
които съществували тогава.
Скоро мишките станали много и изяждали цялата храна.
Ной не знаел какво да прави и попитал Бог, който му казал:
"Намери лъва.
Потупай го три пъти по главата".
Лъвът издишал.
Просто издишал
и през носа му излезли две котки.
Котките се отървали от мишките.
И редът и балансът били възстановени в света.
Съжалявам, скъпа.
Ще докоснем гръдния си кош.
Ще преброим - едно, две, три.
Още веднъж!
Баща ти,
Бог да го прости, ми остави достатъчно.
Знаеш ли...
Не харча много, освен...
Обичам да идвам тук с приятелки и да ям салата.
Но иначе... - Да, знам.
Просто може да живея дълго.
И не мисля, че ще остане достатъчно, когато си отида.
Не се нуждая от нищо.
Отдавна плащам сметките си.
Дори няма да се усетиш.
Някой ден ще се събудиш
и ще си станала сбръчкана старица като мен.
Не си стара. Изглеждаш прекрасно.
Наистина.
Защото животът тече много бързо.
Просто ей така.
Знам. Казваш ми едно и също на всеки 10 години.
Виждаш ли какво имам предвид?
Знам, мамо.
Ще се оправиш. - Разбира се.
Поне отказа цигарите, слава Богу. - Дами.
Аз ще се погрижа, благодаря много.
Глория Бел. Наемателката ви от апартамент 2.
Живея под сина ви, г-жо Дъфи.
Затова ви се обаждам
и съжалявам, че ви безпокоя толкова късно през нощта,
но... - Ела тук!
Ходя на работа и трябва да ставам рано сутрин, така че...
Защо се роди?
Да, точно така, и не исках аз да ви го кажа,
но знаете ли какво става?
Просто... Синът ви...
Мисля, че синът ви е изпаднал в криза.
Не. - Всичко е прецакано! Не излизай!
Не, почакайте... Къса ми се сърцето, честно казано, и аз съм майка...
Искам да умра! Искам да умра!
Нужна му е помощ.
Аз...
Съжалявам, че трябва да го направя, но...
Моля ви, чуйте. Чуйте.
Не се раждай, човече! Недей!
Не се раждай!
Ало?
Глория?
Да, аз съм.
Не, не се сърдя. Защо да се сърдя?
На среща ли ме каниш?
Благодаря.
Какъв джентълмен.
Не спирам да мисля за теб.
Непрекъснато мисля само за теб. Просто си толкова...
Различна.
Това, което се случи,
не мислех, че повече ще ми се случи.
Главата ми още се върти.
Не смеех...
Това ме подлудяваше. Исках...
Но бях твърде
нервен, за да ти се обадя.
Но го направих.
Благодаря ти.
Благодаря, че дойде.
Моля.
Всичко е наред. Вдигни.
Извинявай. - Да, няма проблем.
Ало?
Ало. Здравей, Сузан.
Добре.
Няма нужда да плачеш.
Ще го направя преди 14:00 ч. Става ли?
Какво? Да, ще оставя депозита преди 14:00 ч.
Сега съм зает. Успокой се, моля те.
Дочуване.
Разведен ли си или не?
Да. - Но...?
Развеждаш се с жена си, но не и с децата.
Живея сам от една година.
Но все още трябва да помагам. Помагам на дъщерите си.
Те...
Зависят от мен.
Просто е така...
Това е част от мен.
Животът ми беше различен.
Давех се,
не издържах повече,
но преди година и един месец претърпях операция.
Каква операция?
Стомашен байпас.
Тежах 130 кг. - Не мога да повярвам.
Сериозно ли? Не. - Кълна се.
Не, не ти вярвам. - Бях огромен.
Ако не вярваш, ето. Виж, виж.
Погледни.
Виждаш ли?
Носех 52-ри размер. - Извинявай.
С много малък врат. - Съжалявам.
Държа те. Държа те.
Добре.
Това е контейнерът, в който влизат топчетата.
Добре. - Тук има 140 топчета с боя.
А сега вземи оръжието.
Да го взема ли? - Сложи си ръката тук.
А с тази ръка хвани тук.
Добре. - Разбра ли?
Да. - Това е спусъкът.
Това е предпазителят.
Свали предпазителя.
Внимавай с автоматичния режим. - Да стрелям ли?
Още не. Погледни в мерника.
А сега го насочи към целта. - Добре. Към човека.
Добре. - Целя се.
Виждаш го, нали? - Да.
Добре. И... - И...
Уцели го в десетката. - Мисля, че умря.
Паркът ми харесва.
Мъжете обичат да си играят на война.
Да, знам.
Завладей флага.
Защити президента.
Зомби апокалипсис.
Това той ли е? - Да.
Изпитвам странна смесица от щастие и тревога.
Не съм се чувствала така.
Нарича се любов, скъпа.
Боже мой! - Всичко е наред, мамо.
И му плащат да го прави? - Да, това му е работата.
Сърфира върху големи вълни, много е екстремен.
Обича да го прави.
Може да умре утре.
Мамо.
Всички можем да умрем утре.
Видях по новините, че са пратили ученик вкъщи,
защото е свил ръката си като пистолет.
Момчетата винаги ще си играят с оръжия.
А ако нямат, ще превърнат всичко в пистолет.
Като малък Питър си направи
пистолет от тампон.
Какво беше спусъкът?
Не можем да забраним оръжията в семействата си.
Вярно е.
Но просто не разбирам как
всеки цивилен може да си купи автомат.
Повечето собственици на оръжия са отговорни.
Добре. - Не говорим за тях.
Заради тази отговорност ще взривим цялата планета.
И без това е свършено с нея.
Все едно вече подреждаме столовете на "Титаник".
Не бива да се паникьосваме. Всичко е циклично.
А и всяко поколение мисли, че това е краят.
Че не е било по-зле.
Все някой ще се окаже прав.
Когато светът свърши, искам да умра, докато танцувам.
Ей, ей!
Нали? - Да!
Защото всичко се променя, трансформира се.
През цялото време. Дори телата ни.
Във вестника прочетох за обновяването на клетките.
Знаеш ли за това?
Да, чувал съм.
В основни линии пише,
че телата ни, дори на средна възраст, не са на повече от 10 години.
Кожата ни, епидермисът се подновява на две седмици.
А костите ни, човешкият скелет, се подменя на всеки 10 години.
Всеки орган се обновява с определена скорост.
И всичко е...
Искам да съм гнездо, ако си малка птичка.
Искам да съм шал, ако си врат и ти е студено.
Ако си музика, ще съм ухо.
Ако си вода, ще съм чаша.
Ако си светлина, ще съм око.
Ако си крак, ще съм чорап.
Ако си морето, ще съм плаж.
А ако още си морето. ще съм риба,
за да плувам в теб.
А ако си морето, ще съм сол.
А ако съм сол, ще си маруля,
авокадо
или поне пържено яйце.
А ако си пържено яйце,
ще съм филия хляб.
А ако съм филия хляб, ще си масло или мармалад.
А ако си мармалад,
ще съм прасковата в теб.
А ако съм праскова,
ще си дърво.
Ако си дърво, ще съм твоята мъзга.
Ще тека във вените ти като кръв.
А ако съм кръв,
ще живея в сърцето ти.
Ало?
Хелън.
Здравей. Как си?
Добре. Ами ти?
Много хубаво.
Да.
Вече обядвах.
Да, трябва да си пие хапчетата.
Какво?
Какво мога да направя?
Вкъщи съм.
Не се чувствам добре. Затова не съм излизал.
Какво? Няма да изляза днес, ще остана тук.
Става ли?
Не, не мисля така.
Хареса ли ти?
Не разбирам.
Къде си?
Защо си тук?
Защото съм с теб.
Защо не им кажеш, че си с мен?
Не искам да ги намесвам. Няма начин.
Защо да ги въвличам в нещо, което не могат да разберат?
Защо? За да кажат: "Боже, имаш си приятелка.
Глупав старец такъв". - Не си стар.
"Как можеш да мислиш за връзки на твоята възраст?"
Познавам ги. Ще ми се подиграват...
Защо да им дам тази възможност? - Мислех, че...
Аз съм част от живота ти, нали? - Най-важната част.
Искам да го усетя, а ако лъжеш дъщерите си, значи не съм.
Големи са, нали? - Не са толкова големи.
Физически са пораснали, но...
Не знам дали е от поколенията, но ме виждат като техен баща.
Не като човек.
Все аз се тревожа за тях.
А те никога не се тревожат за мен.
Чувството е много самотно.
И не искам
да трябва да го изпиташ.
Ехо?
Отвори вратата.
Отвори вратата, по дяволите! - Ей!
Мамка му.
По дяволите. - Това не е твоята врата.
Какво правиш?
Скапана кучка!
Радвам се, че дойде.
Благодаря, че ме покани.
Честит рожден ден, скъпи. - Благодаря.
Здравей.
Чака те прекрасна година.
Добре. - Ще е страхотно.
Добре. - Усещам го. Знам.
Мога да ти помогна с каквото поискаш.
Благодаря, мамо.
Това е Арнолд.
Здравей, Арнолд. - Честит рожден ден.
Благодаря.
Здравей. - Здрасти.
Толкова си хубава.
Благодаря.
Здравей. Как си? - Здравей.
Добре, ами ти? - Добре. Хубаво е, нали?
Боже мой. Колко време мина?
Мисля, че четири. - Четири години.
Може би пет. - Пет?
Да. - Откакто се разведохте?
Не, откакто сме се виждали.
Разведохме се преди 12 години.
Дванайсет? Наистина? - Това трябва да е Фиона.
Здравей. - Приятно ми е.
Радвам се да се запознаем. Боже, колко си хубава.
Моля те. - Не ми каза, че е хубавица.
Наистина. - Моля те.
Така е.
Ще ни запознаеш ли? - Това е приятелят ми Арнолд.
Бившият ми съпруг, Дъстин. - Здравей.
Приятно ми е. - И съпругата му Фиона.
Здравей. - Приятно ми е.
Наздраве. - Благодаря.
Честит рожден ден. - Благодаря.
Благодаря, че дойдохте.
И наздраве.
За какво? - Че си бременна.
Не знаеше ли?
Не.
Бременна си? - Не му ли каза?
Не. - Съжалявам, аз...
Наистина ли?
Това е прекрасно.
Още е новост, така че... Да.
Въобще не ти личи. - Десет седмици.
Имаш ли си приятел? - Да.
Невероятно.
На същата възраст, на която бях и аз.
Така ли?
Искаш ли ядки, Арнолд? - Разбира се.
Благодаря.
Искаш ли маслина?
Да.
Благодаря. - Маслина?
Благодаря.
Сега бебето е голямо колкото маслина.
Да.
Имате прекрасен дом.
Просто е...
Красиво е. Харесва ми. - Рейчъл го обзаведе, но...
Къде е тя?
Нямам представа.
И на мен ми харесва.
Поздравления. - Благодаря.
Скоро ще се изнеса.
Имате ли планове за Коледа?
Ще я празнувате ли?
Боже, не се бях замисляла.
Ще я прекараме заедно.
Разбира се. Да.
Арнолд, мама каза, че имаш нещо като увеселителен парк.
Да. "Вертиго." - Толкова е забавно.
Играл ли си на пейнтбол? - Не.
Истинска боя ли е? - Да, истинска е. Има два отбора.
И прилича на... Война наужким.
Много й хареса. - Да.
Играла си пейнтбол?
Стрелях по мишени. Това е всичко.
Има точно око.
Така е. Определено.
Какво си работил?
Морски пехотинец.
После пренасях оборудване за тях.
Офицер ли беше? - Да, разбира се.
Значи си бил войник.
Записах се, за да платя университета си.
Имаш ли деца?
Две дъщери.
На колко са години? - Двайсет и седем и 31 г.
Значи горе-долу колкото нас. - Да.
Доста по-различни са от вас.
Имаш ли внуци?
Не, не. - Не са ли омъжени?
Не, не са обвързани.
Въобще.
Какво работят?
Точно сега ли?
Нищо. Нищо не работят.
Но едната е провела разговор със своя приятелка
с магазин за домашни любимци, нали?
Да, да.
Може да е много доходна работа.
Хората обичат любимците си.
Къде живеят в града? - В Редондо.
С майка си.
Наемите са много високи.
Майка им какво работи?
Ами, тя...
Невероятно е. - Искаш ли трева?
О, не. Благодаря.
Не? Не пушиш ли?
Искам да кажа, че пробвах много отдавна, но сега...
Страх ме е, че ще изгубя контрол. - Не ставай глупава.
Сигурна ли си? - Да.
Всеки реагира различно, така че ако нямаш нищо против...
Кой е бащата на внука ми?
Казва се Тео.
Тео?
Тео кой? - Ван Гог.
Няма значение.
Швед е.
Швед ли?
Тук ли живее? - Не, в Швеция.
Но ще дойде тук, нали?
Не, ще остане там.
Защо? - Аз ще отида там.
Напуска ни.
Ще ходиш в Швеция? - Да.
Защо не? Бих се преместил в Швеция.
Кога?
На 28-ми. - Толкова скоро.
Да.
Скъпа, защо не прочетеш на баща ти писмото му?
Имейл е, мамо. - Да, имейла.
Прочети му го. - Не.
Той е прекрасен. Много е мил.
И двете сме влюбени в Тео. - Не. Не.
Хайде, Ани. - Престани.
Направи го за баща ти.
"Единственото, което искам, е да прекарам живота си с теб.
Разбрах, че съм пазил любовта в сърцето си за теб.
Искам заедно да изживеем мистерията на всеки ден.
Бил съм върху най-големите вълни, в най-дълбоките води,
но най-истинското изживяване е да бъда с теб."
О, боже.
Напоследък плача от всичко. Не знам защо.
Вижте ги само.
Вижте как двете сладурчета ядат ябълки.
Толкова са сладки! - Обожаваше ябълки.
Хората мислеха, че са близнаци. Така си приличаха.
Снимките от сватбата.
Бяхме се вцепенили. Колко бяхме наивни.
И влюбени. - Бяхме много наивни.
Бяхме влюбени. - Покажи снимката.
Не, Питър. - Само секунда.
"Преди и сега." - Бяхме влюбени, Питър.
Знам. - Само побързай, става ли?
Да не ми отрежеш главата. - Няма.
Смее се, защото бяхме влюбени. - Да.
Не, спри. - Сега изглеждаш по-щастлива.
Изпрати ми копие, Питър.
Ще ти пратя. - Прати ми...
Виж. - Да, добре.
Изглеждаме страхотно.
Вижте Пийти с огърлицата му.
Виж си огърлицата. - Купих я на плажа.
Обичаше бижутата си. - Не е ли сладък?
Виж се само! - Да, знам. Ето я и Ани.
В деня, когато завърши детската градина.
Знам, защото помня роклята.
Виж се само. - Помня роклята. Толкова е сладка.
Беше голяма сладурана.
Божичко! Това е сватбената ни торта.
Тортата трябваше да е по-голяма от нас.
Вижте. - А роклята е с толкова воланчета!
Такава беше модата през 1986 г. - Ама че е смешно.
Нямаше ме. - Не. Вече си беше тръгнал.
Не, нямаше ме.
Трябваше да съм там.
А не бях! - Добре.
Добре.
Нямаше ме.
Успокой се. - Погледни.
Татко, искаш ли вода?
Арнолд?
Арнолд? Тук ли си?
Може би е при колата си. - Не.
Няма го. - Не.
О, не, събудихме бебето. - Да не му е прилошало?
Не знам, може би храната не му е понесла.
Не изглеждаше съвсем добре.
Не е долу. - Отивам при бебето.
Не, не, остави на мен... - Добре.
Ще му се обадя. Дано се свържа.
Добре.
Има ли друг изход? - Само входната и задната врата.
Това е само снимка. - Знам.
Беше отдавна. - Да.
Каза ли нещо, татко? - Не.
Свързахте се с Арнолд.
Оставете съобщение след сигнала.
Арнолд, Глория е. Какво стана?
Още съм при Питър и се тревожа.
Обади ми се и кажи къде си, става ли?
Доскоро.
Понякога му прилошава.
Наскоро се е оперирал.
Затруднява се да смила храната.
Изяде много маслини.
Мисля, че...
Вероятно...
Благодаря. - Не знам...
Сигурен съм, че ще се появи. - Да.
Благодаря, че дойде.
Благодаря много. - Да.
Чудесно. - Аз ще карам.
Не отговаря.
Добре.
Ще си вървя.
Кой е той, мамо?
С кого си?
Арнолд? Заета съм.
Работя.
Почакай малко. Нека ти обясня.
Какво правиш тук?
Нека поговорим.
Нямам какво да ти кажа. - Моля те, изслушай ме.
Аз имам. - Защо постъпи толкова грубо?
С кое?
Запознах те със семейството си.
Дойде на рождения ден на сина ми,
а после изчезна. - Щеше да направиш същото.
Въобще не ми беше лесно. - Нима?
Търсех погледа ти, отново и отново.
Сякаш не съществувах.
"Бяхме влюбени." - Моля те. Той не искаше...
Колко пъти го каза? - Беше пиян.
Беше отвратително!
Повърнах. Не знам как можа да ми го причиниш.
И момичетата се обадиха.
Бъди мъж!
Вземи си играчките.
Глория.
Не. Не, Глория. - Добре, както искаш.
Ще ги задържа.
Не си тръгвай. - Не искам да те прегазя.
Арнолд, моля те! - Недей!
Разкарай се! - Обичам те, Глория.
Разбираш ли? Обичам те. - Махни се от колата.
Глория! Глория!
Това пръстите ти ли са?
Колко пръстчета имаш? Едно, две, три, четири, пет.
Пет. Пет.
Едно, две, три, четири, пет.
Едно, две...
Отново съм сама, разбира се.
Обръщам поглед към миналото.
И всичко, което се случи.
Помня, че плаках, когато баща ми умря.
Не исках да крия сълзите си.
А на 65 години,
майка ми, Бог да я прости,
не можа да разбере защо изгуби единствения мъж, когото обичаше.
Остави я сама,
с разбито сърце.
Въпреки че я окуражавах,
не си казахме нито дума.
А когато тя почина,
плаках цял ден,
отново сама, разбира се.
Отново сама, разбира се.
Не мигай с това око.
Точно така. - Как са децата ти?
Сигурно вече са на 4 и 6 години. - Почакай, не говори.
Когато говориш, окото ти се движи.
Какво?
Ослепявам ли?
Не. Не е задължително.
Но ако не вземеш мерки,
зрителното ти поле ще се смали, което ще засегне всекидневието ти.
Как шофираш, как се придвижваш.
Ще трябва да ти предпиша капки за очи.
Капвай ги във всяко око по два пъти на ден.
За колко дълго?
За жалост за цял живот.
Обади се, ако искаш да поговорим.
Благодаря за всичко, Глория.
Пиши ми. По всяко време.
Добре.
Глория.
Дойдоха за теб.
Благодаря.
Ако си подстрижеш косата или направиш нещо с нея,
казват, че косата ти е различна.
Затова изглеждаш различно.
Не забелязват нищо друго.
Ето я и младоженката.
Изглеждаш прекрасно. - Наистина ли?
Да. - Не е ли прекалено?
Не и за толкова важен ден. Но не изневеряваш на стила си.
Да. - Така е.
Добре. Сега е време за прическата ми.
Да. - Ще е страхотна сватба.
Тя е прекрасно момиче.
Обажда ми се през пет минути. - Не вдигай.
Не, няма.
Ало.
Не, Вики се обажда.
Тя е в банята.
И ще се забави.
Да.
Добре.
Дочуване.
Как можа да го направиш?
Ще те изпратя. - Не, мамо.
Нека ти помогна с багажа. Тежък е.
Не, мамо. Остави ме тук.
Няма да плача.
Само ще те придружа до входа. - Мамо.
Пази се.
Добре.
Пиши ми, като стигнеш, за да знам, че си добре.
Стига ми да кажеш, че си там.
Да, мамо.
Всичко е наред.
Грижи се за книгите ми. - Добре.
Не ги продавай. - Няма.
Много те обичам.
Добре, скъпа.
Всичко е наред.
Хайде, хайде.
Отдръпнете се, г-жо. - Извинете.
Кучка!
Такава си!
Разкарай се, кучко!
Скапана кучка!
Това си ти!
Защо беше всичко?
Защо? За нищо!
Нищо не ми даде! А аз ти дадох всичко!
Накара ме да те обичам!
За да ме прецакаш!
Кафето ви, госпожо.
АРНОЛД ТЕНЪР
Арнолд?
Благодаря. - Моля.
Благодаря.
Благодаря много.
Добре дошли във Вегас.
Много е красиво.
Добре дошли в "Сизърс Палас".
Здравейте.
Имам резервация.
На чие име? - Арнолд Тенър.
Добре дошли, г-н Тенър. Само секунда, моля.
Скъпа. Здравей.
Какво е станало?
Къде? Не съм в града. Защо?
Какво?
Но как?
Как се е ударила в прозореца?
Какво...?
Дълбоко ли се е порязала?
Дълбоко ли е?
Ужасно съжалявам.
Не мога да дойда, зает съм.
Лекарите ще се погрижат.
Затова са... Да.
Лекарите.
Моля те, зает съм.
Какво има?
Бившата ми съпруга е пострадала.
Дъщерите ми се обадиха и...
Сузан се е блъснала
в стъклена плъзгаща се врата.
Била е...
твърде чиста.
Не я е видяла.
Блъснала се е в нея.
Порязала си е
лошо краката.
Толкова е глупаво.
Аз...
Няма да отида.
Ще остана с теб.
Няма да им позволя
да ми отнемат това тук.
Няма да унищожат живота ми.
Ще остана тук с теб.
Това е, което...
С теб.
Може би трябва да се приберем.
Глория.
Не си отивай, Глория.
Постъпваш правилно.
Всичко ще е наред.
Благодаря ти, че го казваш, но...
Може би не виждаш колко ми е трудно.
Как може да не те виждам?
Гледам право в теб.
Знаеш ли, не е лошо само за тях, че разчитат толкова на теб.
И за теб не е добре.
Имаш право на собствен живот.
Да. Така е.
Искаш ли да отидем някъде?
На голямо пътешествие?
Само ние двамата.
Може да отидем в Европа.
Или Испания.
Испания ли? - Ходил ли си в Испания?
Не. - Тогава хайде да отидем.
Да отидем в Испания.
Да си вземем 10 дни отпуска и да отидем да танцуваме.
И двамата обичаме да танцуваме. Да го направим. Утре може да умрем.
Просто го изключи.
Боже мой.
Да.
Добре.
Наздраве.
За Испания. - За Испания.
Веднага се връщам.
Извини ме.
Печели номер едно.
Залагайте, моля.
Извинете.
Може ли още едно? - Разбира се.
Странно е, че заложи на 11, когато любимото ми число е 22.
Това е рожденият ми ден.
Тогава ще заложа всичко.
Как се казваш?
Глория. - Аз съм Джен.
Приятно ми е. - И на мен.
Да видим какво ще стане.
Край на залозите.
Черно, 22. - Боже, спечелихме.
Ти спечели. - Браво.
Поздравления. - Благодаря.
Новата ми приятелка, Глория.
Здравей. Как си? - Приятно ми е.
Нашият приятел Джереми.
Приятно ми е. - И на мен.
Да продължаваме.
Дванайсет? И аз ще заложа.
О, не, не.
Не, не, моля те. Недей.
Нямаш представа. Не го прави, недей.
Недей, не.
Боже, наистина. Недей.
Не го прави, спри.
Четири. Още съм тук.
Пет.
Ето. Шест...
СИЗЪРС ПАЛАС
Извинете.
Може ли да се обадя в Ел Ей?
Да, разбира се.
На кой номер?
818...
614. - 614.
5329.
29. Заповядайте.
Благодаря.
Глория.
Взех ти нещата.
Благодаря, мамо.
Ще платя билетите.
Вече ги купих.
Съжалявам.
Откога имаш котка?
Остави я.
Мамо.
Глория.
Добре.
Ало?
Глория?
Там ли си?
Кажи нещо. Наистина съжалявам.
Нека спасим връзката си.
Глория.
Не. Не!
Обичам те. Недей!
Уцели ме!
Татко?
Какво стана, татко?
Какво стана?
Боже мой! Помогни му!
За кого се мислиш, дърта кучко?
Глория. Глория! - Върни се, кучко!
Върни си кокалестия задник!
Глория!
Здравей. - Здрасти.
Радвам се да те видя. - Здравей.
Благодаря. Глория.
Съжалявам, че не дойдох на церемонията.
Няма нищо.
Поздравления. - Благодаря, че дойде.
Здравей. - Здрасти.
Омъжих я. - Браво на теб.
Здравей, Глория. - Съжалявам.
Не се тревожи. Радвам се, че дойде.
Аз също. - Прекрасно.
Какво има? - Нищо.
Нещо те мъчи. - Здравей, Вики.
Здравей. - Здрасти.
Благодаря, че дойде.
Глория,
ти си винаги в движение,
тичаш след някого.
Трябва някак да го хванеш.
Трябва да намалиш скоростта,
преди да отидеш по дяволите.
Мисля, че си поела грешен курс.
Така че внимавай да не го показваш.
Наистина не си спомняш. Беше ли нещо, което...?
Искате ли да потанцуваме?
Не, благодаря.
Глория!
Танцувай!
Хайде, Глория!
Хайде!
Превод на субтитрите: Владислав Иванов